‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Eroul meu este celebrul astronaut ‎Grant Kelly.
‎A fost curajos, inteligent ‎și a fost tatăl meu biologic.
‎S-a născut în Detroit, statul Michigan.
‎La 17 ani, a primit o bursă la MIT
‎și a absolvit primul din clasă.
‎Apoi a urmat programul spațial.
‎A fost pe Lună și pe Marte,
‎adică foarte departe.
‎Mai departe ‎decât Disneyland-ul din Franța.
‎A fost unul dintre primii oameni ‎din programul Alpha Centauri.
‎Nu l-am cunoscut pe Grant Kelly. ‎A murit înainte să mă nasc.
‎Dar cei care l-au cunoscut spun ‎că era curajos.
‎De asta este eroul meu.
‎Mersi, Judy. A fost o prezentare minunată.
‎N-am terminat.
‎Celălalt erou al meu e tatăl meu adoptiv, ‎John Robinson.
‎E în trupele speciale. ‎Ne apără de oameni răi.
‎Spune glume haioase.
‎Face ciocolată caldă când mi-e rău.
‎Îmi citește seara povești, ‎chiar și de departe.
‎Sunt tare norocoasă să am doi eroi-model.
‎Cum te simți, John?
‎John?
‎Poate nu crezi, ‎dar mi-a fost și mai greu.
‎Cum e sus?
‎Mai durează patru ore ‎până ajungem la tine.
‎Trebuie să reziști.
‎Să rezist.
‎Da.
‎TABĂRA COLONIȘTILOR ‎30 DE KM DE LA PUȚ
‎Posibilă fractură de coloană, ‎traumatism cranian. Contuzii multiple.
‎- Cred că are leziuni interne. ‎- Pulsul e slab, oxigenarea e compromisă.
‎Îi scade temperatura. E bradicardic.
‎Așa. Ne trebuie o tomografie a capului, ‎toracelui și coloanei vertebrale.
‎Ce este?
‎Nu știu. Însă transformă acest metal ‎într-o pilitură stranie.
‎N-am mai văzut ‎rugină să prindă așa repede.
‎Transportoarele-s făcute din aliaj feros.
‎Mai ales din titan, deci nu e rugină, ‎ci un soi de infecție chimică.
‎Cum se poate așa ceva?
‎E doar un răspuns la întrebarea ‎„cum se poate ca ceva rău...?”
‎E o planetă străină.
‎Se multiplică la contact.
‎Minunat.
‎Atenție, toată lumea!
‎Toate vehiculele rămân în tabără ‎până la noi ordine.
‎Transportoare, nave ‎Jupiter.
‎Judy, mă auzi?
‎Da. Tocmai am dus un pacient. ‎Mă întorc la tine.
‎Grăbește-te.
‎Am căzut și m-am înțepat într-un drug.
‎Te-ai înțepat?
‎Adică m-am înfipt în el.
‎Îmi poți zice unde e plaga de intrare?
‎Pe partea stângă...
‎chiar sub abdomen.
‎Cât sânge ai pierdut?
‎Nu țâșnește, deci moderat.
‎Aplic presiune asupra rănii.
‎Îmi spui semnele vitale?
‎Pulsul este 100.
‎Tensiunea este 140 cu 80.
‎Temperatura este 37°C.
‎Valorile sunt normale.
‎Pulsul e mare, dar nu mă miră. ‎Nu știu dacă a străpuns organe vitale,
‎dar se pare că drugul a rămas pe poziție, ‎de asta nu ai o hemoragie masivă.
‎Norocul meu.
‎Tată, e important să nu te miști.
‎Dacă rana se mărește, vasele infectate ‎sângerează și intri în șoc hipovolemic.
‎O injecție cu epinefrină ‎îți va menține tensiunea sus.
‎Antibioticele vor preveni infecția.
‎Știi unde mă găsești.
‎Bine. Monitorizează-ți semnele vitale. ‎Ajung repede.
‎Judy Robinson către Hapgood.
‎- Hapgood. ‎- Cât de repede poți ajunge la tata?
‎În trei ore și 40 de minute.
‎Nu putem aștepta atât.
‎La locul de foraj era un tub lung.
‎Caledon.
‎Îl cobori la el? ‎Îi trimit medicamente prin el.
‎- Judy, nu poți lua transportorul. ‎- E un accident la locul de foraj.
‎- Am auzit că tatăl tău e blocat. ‎- E rănit.
‎Nu dau de mama să-i zic, ‎deci trebuie s-ajung la el.
‎Se poate strica înainte să ajungi.
‎Rămâi blocată ‎și trebuie să vă salvez pe amândoi.
‎Dar dacă nu o fac, moare.
‎Știu ce riscuri există.
‎Du-te!
‎- Rămâi în perimetrul împrejmuit. ‎- Bine.
‎Am văzut ce a văzut robotul.
‎Mă uitam la un horn.
‎- Hornul ăla. ‎- Deci a fost mereu aici.
‎- E bine? ‎- Nu știu.
‎Am văzut o străfulgerare.
‎Mă bucur că mergi să-l iei. ‎Mi-e dor de fața lui înstelată.
‎Cum vei găsi exact acel horn?
‎Sunt vreun milion pe-aici.
‎Am coroborat data când e făcută poza ‎cu schița topografică a planetei.
‎Se pare că robotul e cam 200 de km ‎la est de tabără.
‎Tatăl vostru termină la puț ‎și apoi ne ia o zi să mergem acolo.
‎Sigur nu aveți nevoie de mine?
‎Scumpo, ți-e teamă să rămâi singură aici?
‎Nesupravegheată de părinți?
‎Va trebui să mă descurc.
‎Știi că ai școală azi.
‎- Credeam că glumești. ‎- N-ai fost la școală de șapte luni.
‎Ne pui zilnic să învățăm.
‎O schimbare e bine-venită.
‎Will nu merge la școală.
‎Nu da de necaz.
‎Sau, mai bine, fă-o când mă întorc.
‎- Bună, dle Adler! ‎- Spune-mi Ben.
‎Începe lansarea navetei de transport.
‎Păstrați distanța.
‎Maureen.
‎Presiunea aerului e stabilă.
‎Apreciez că mă lăsați să vin și eu.
‎Știm amândoi că ai veni oricum.
‎- Credeam că vreți un sprijin. ‎- Obișnuim să fim independenți.
‎Am observat.
‎Știu de ce sunt capabilă ‎și știu de ce e capabil el.
‎Însă nu știți nimic despre mine.
‎Totuși, suntem pierduți aici ‎cu toții, bizuindu-ne...
‎pe viziunile unui puști de 12 ani ‎ca să ajungem acasă.
‎Lansarea începe în 30 de secunde.
‎Recunosc că nu înțeleg ‎legătura lui Will cu robotul.
‎E un mister pentru mine. ‎Pot intui explicația științifică...
‎dar cred e mai profundă decât atât.
‎Se etanșează cabina ‎pentru decuplarea sasului.
‎E ceva în care trebuie să credem.
‎Pentru oameni ca noi, nu e ușor.
‎Decuplare în zece, nouă, opt,
‎șapte, șase, cinci, patru, trei, doi, unu.
‎E Căpitanul Radic? Ce a pățit?
‎Un doctor a zis că s-a prăbușit brusc.
‎Nu știa ce are.
‎- Ce doctor? ‎- Un psiholog.
‎Parcă a zis că o cheamă dr. Smith.
‎Sper că e ce vă trebuie.
‎Majoritatea birourilor s-au distrus ‎în primul atac.
‎E perfect.
‎Mulțumesc.
‎Cu plăcere, dr. Smith.
‎Un nou început.
‎Erai sub arest.
‎O neînțelegere prostească.
‎Ce i-ai făcut lui Radic?
‎Mai întâi era bine...
‎iar apoi era la pământ.
‎S-a întâmplat foarte repede.
‎Și acum ai un birou?
‎Unde era să-mi primesc pacienții?
‎Toți sunt foarte traumatizați.
‎Vreau să contribui.
‎Să-i ajut să se vindece.
‎Să meargă mai departe.
‎Trebuie să mă scuzi, dar am multă treabă.
‎- Sau vrei o programare? ‎- Nu, mulțumesc.
‎Nu.
‎Haide!
‎Nu!
‎Sunteți la 24,5 kilometri de destinație.
‎Nu pot.
‎E prea greu.
‎E greu, dar trebuie să perseverezi.
‎O să alerg. Sunt bună la alergat.
‎Ești bună la alergat. ‎Ești bună la aproape orice.
‎Dar, din când în când, ‎apare ceva care nu e ușor de făcut.
‎Asta nu înseamnă că o să renunți.
‎Ce-ai zice să treci iar în șa?
‎Hai, mai încearcă o dată.
‎- Nu da drumul până-ți zic eu. ‎- Bine. Ești gata?
‎Nu da drumul!
‎Sunt chiar aici.
‎Reușești.
‎Reușești!
‎Dă-mi drumul!
‎- Uită-te la tine! ‎- Ia uite, tati! Uită-te la mine!
‎Mă uit!
‎Mă uit.
‎Judy către tata, mă auzi?
‎Da, sunt aici.
‎Cum stai? Tensiunea, pulsul?
‎Nici mai bine, nici mai rău.
‎Asta e bine. Ești stabil.
‎Chestia care a distrus sonda ‎afectează transportoarele.
‎Cel în care eram s-a stricat.
‎Trebuie s-o iau pe jos.
‎Cât de departe ești?
‎Cam la 24 de kilometri.
‎- E prea departe. ‎- Pentru mine, nu.
‎Dacă alerg trei kilometri în 15 minute, ‎pot ajunge în două ore.
‎Doar am fost campioana statului ‎la atletism.
‎Știu asta.
‎Ai grijă.
‎Atenție, ora începe în două minute.
‎COMPACTOR DE DEȘEURI ‎ACCES DOAR CU AUTORIZAȚIE
‎Penny.
‎- Vijay. ‎- Nu știam dacă vă vom mai vedea.
‎Știu.
‎Credeam că ești pe planetă, cu coloniștii.
‎Tatăl tău nu e acolo, ca reprezentant?
‎Tata, da. Mama e aici, ‎cu echipa de logistică,
‎se asigură că totul este pregătit ‎ca oamenii să se întoarcă aici.
‎Pricep.
‎Vrei să...?
‎- Nu, e în regulă. Stau acolo. ‎- Bine.
‎Bine ați revenit!
‎Mă bucur să te revăd, Penny.
‎Mă bucur să vă revăd, dle Jackson.
‎Întrucât pare că timpul nostru ‎pe planetă ia sfârșit, aș greși...
‎Ne mai vedem.
‎Da. Ne mai vedem.
‎...explorare ca să studiem vegetația unică
‎pe care o lăsăm în urmă.
‎Pentru acest proiect vom lucra pe perechi.
‎Vă rog să stabiliți perechile.
‎Eu lucrez cu Vijay.
‎Ești sigură?
‎Poate a fost doar o coincidență.
‎O coincidență?
‎Că i s-a făcut rău ‎la o oră după ce a arestat-o
‎și e în comă fiindcă i se umflă creierul?
‎Trebuie să-i spui lui tata.
‎- Fără probe, nu ne va crede. ‎- Nu „ne” va crede?
‎Dle Jackson.
‎Putem merge să ne spălăm la toaletă?
‎- Vijay a vărsat... ‎- Desigur.
‎Pari obosit!
‎- Să ne întrecem până la coșul de gunoi. ‎- Bine.
‎Sigur n-o să renunți, moșule?
‎În primul rând, nu-s moș.
‎Într-al doilea, ‎cei din trupele speciale nu renunță.
‎Unu, doi, trei, start!
‎Încă mai pot.
‎Să alergăm până la mașină.
‎- Deja? ‎- Da. Mă prinzi din urmă.
‎Tată, mă auzi?
‎Da, sunt aici.
‎Cum te simți?
‎Mi-e puțin cald.
‎Ce temperatură ai?
‎Am 39.5.
‎Tată, nu e „puțin cald”. ‎Ce tensiune și puls ai?
‎Am 88 cu 50.
‎Și pulsul e 110.
‎Tot mai sângerezi?
‎Puțin mai mult.
‎Ai hemoragie abdominală.
‎Mă mai auzi?
‎Am găsit o rută mai scurtă. Ajung repede.
‎Atenție. Perimetrul împrejmuit dezactivat.
‎Atenție. Ați părăsit ‎perimetrul împrejmuit.
‎Pentru propria siguranță, întoarceți-vă.
‎- Nu te uita. ‎- Nu mă uit.
‎Nu ne vedem șapte luni ‎și deja încalc reguli pentru tine.
‎Tu ai insistat să vii.
‎De parcă ți-aș da ție ‎codul care deschide totul pe ‎Resolute.
‎- Pe care l-ai furat de la tatăl tău. ‎- ‎E ceva diferit.
‎Repede.
‎Stai. Compactorul e programat ‎să meargă o dată pe oră.
‎Cred că stăm bine.
‎E foarte mult gunoi.
‎Căutăm o pungă de gunoi albastră.
‎Ia-o înainte. A fost ideea ta.
‎Bine, fie.
‎Nu pot. N-o pot face.
‎- Haide. Respiră și tu pe gură. ‎- Nu vreau să-mi intre în gură.
‎Bine, e în regulă. Atunci mă ajuți să urc?
‎Mulțumesc.
‎Eu caut aici, iar tu, acolo.
‎În sălbăticie, ține minte trei reguli.
‎Te pot salva de la moarte.
‎Tată, mergem la un camping ‎cu locuri rezervate.
‎Și la un parc acvatic.
‎Nu lăsa mâncare afară, ‎ca să nu atragi animalele.
‎A doua regulă e să ai grijă cu focul.
‎Ce pornește incendiile de pădure?
‎- Oamenii. ‎- Exact, oamenii.
‎- Așa ajungem la a treia regulă... ‎- Înțeleg. Îți scriu când ajung.
‎Și regula numărul trei?
‎Acceptă neprevăzutul.
‎Când ai probleme, nu sta să te plângi. ‎Evaluează-ți opțiunile.
‎- Și continuă. Te iubesc. Pa! ‎- Și eu te iubesc.
‎Distracție plăcută!
‎Acceptă neprevăzutul.
‎Evaluează-ți opțiunile.
‎Și continuă. Te iubesc. Pa!
‎Durează prea mult. Dl Jackson ne va căuta ‎când se va prinde de când lipsim.
‎- Doamne! ‎- L-ai găsit?
‎Mai e cineva cu Oreo.
‎Ce faci?
‎Nimic.
‎- Te uitai în pachet. ‎- Ba nu.
‎Verificai să vezi dacă au mai rămas.
‎Ce părere ai despre mine?
‎Ultima oară ne-am văzut ‎în peștera cu rahat. Acum înotăm în gunoi.
‎- Poate universul vrea să ne spună ceva. ‎- Că nu miroase a bine când stăm amândoi.
‎Dar acum suntem prieteni, nu?
‎Pe‎ Resolute ‎te cunosc doar pe tine,
‎deci suntem prieteni, sigur.
‎- Ca prieten, te pot întreba ceva? ‎- Da, dar continuă să cauți.
‎Ai zis că nu sărut bine. Ce voiai să spui?
‎Pe cealaltă planetă ai spus ‎că nu sărut bine.
‎Suntem într-o încăpere care miroase ‎a picioare nespălate și a vomă.
‎Vorbim despre sărutat?
‎- Nu s-a mai plâns nimeni... ‎- Scuze, ți-am scăzut media.
‎- Am folosit prea mult buzele? ‎- Pe bune?
‎Era din cauza respirației? ‎Am reflux gastric și nu mai am gumă.
‎Nu mai știu...
‎În plus, mă stresez când sunt surprins. ‎Ca în ziua aia.
‎De obicei, știu când urmează un sărut
‎și aplic o tehnică de relax...
‎Termină, te rog!
‎E clar că te-a obsedat luni de zile,
‎așa că voi fi sinceră cu tine.
‎Nu cred că sunt cea mai în măsură ‎să judec un sărut.
‎Ai spus c-a fost...
‎Știu ce am spus.
‎Dar mai cere o opinie.
‎Doamne!
‎- A fost primul tău sărut. ‎- Dacă e așa,
‎voi reveni la această conversație ‎când voi avea cu ce să compar.
‎Ne putem concentra la prinderea ‎acestei minți criminale?
‎Doamne!
‎Am găsit-o.
‎O pungă goală...
‎o coajă de banană...
‎un șervețel...
‎o coajă de banană.
‎Doamne, altă coajă de banană.
‎Lui Smith chiar îi plac bananele.
‎Stai puțin.
‎Scrie ceva aici.
‎Ce scrie?
‎MORI
‎„Mori.”
‎Asta e ceea ce cred eu?
‎Trebuie să ieșim de aici. Hai!
‎- Nu. ‎- Hai, Penny!
‎Nu pot. Am piciorul prins.
‎Haide!
‎- Trage, Penny! ‎- Trag!
‎- Scuze, trebuie să plec! ‎- Vijay!
‎Stai, unde pleci?
‎Nu! Vijay!
‎Unde pleci? Ajutor!
‎Nu! Vijay!
‎„Mulțumesc, Vijay.
‎Dacă nu erai aici să mă salvezi...”
‎Credeai că te-am abandonat?
‎Nu că am plecat să opresc compactorul?
‎Așa e. Nu știu cum altfel o puteai face.
‎Trebuie să-ți spun ceva.
‎Nu vreau să trebuiască ‎să depun mărturie împotriva ta.
‎A fost și primul meu sărut.
‎Da...
‎E... evident, privind retrospectiv.
‎Se comportă atât de matur, încât am uitat ‎cât pare de copil atunci când doarme.
‎Copiii mei adormeau în mașină.
‎Ai copii?
‎Băieți, gemeni. ‎Cu doi ani mai mari ca Will.
‎Poate îi cunoaște Penny.
‎Sunt deja pe Alpha Centauri, cu soția mea.
‎Au fost în Grupul de coloniști cinci.
‎Nu ai plecat cu ei?
‎Slujba îmi cere să călătoresc mereu ‎cu ‎Resolute.
‎Călătorii de câte trei luni.
‎Iar acum ești aici.
‎E greu.
‎Mulțumită fiului tău, sper să-i revăd.
‎Așa că e bine că a trecut examenul.
‎Poftim?
‎Dosarul lui pomenește probleme ‎la antrenamentele de dinainte de examen.
‎Dar, evident, le-a depășit.
‎Așa este.
‎Au desființat parcul unde alergam noi.
‎Cred că au făcut un centru comercial.
‎Nimeni nu mai aleargă în aer liber.
‎Așa e.
‎Din cauza aerului.
‎Mama mi-a spus că te-ai implicat ‎când am fost plecat.
‎I-ai ajutat pe Will și Penny cu temele...
‎ai gătit...
‎și ai și învățat pentru examenele ‎de la medicină.
‎E mult de dus pentru cineva de 18 ani.
‎Dar m-am întors. ‎Nu mai trebuie să muncești așa mult.
‎A fi alături de familie nu e muncă.
‎N-am vrut să zic...
‎Voiam să zic că...
‎Că vrei să fie cum era ‎înainte de a o părăsi pe mama?
‎Eu n-am... vrut să se întâmple asta.
‎Acum, m-am întors.
‎Definitiv.
‎Și putem fi iar o familie.
‎Știi...
‎pricep că tu te simți prost ‎și vrei să te revanșezi.
‎Revanșează-te față de Penny, de Will ‎și de mama, dar...
‎nu veni pe Alpha Centauri pentru mine, ‎fiindcă mă descurc fără tine.
‎Judy.
‎Mă auzi?
‎Mai am un kilometru. Vin.
‎Știu că vii.
‎Când te-am văzut prima dată...
‎erai...
‎atât de micuță.
‎Dar am știut ‎că urma să fii o forță a naturii.
‎Când m-am căsătorit cu mama ta...
‎i-am promis...
‎că voi face tot ce pot...
‎să te ajut să devii ‎persoana care ți-e scris să fii.
‎De ce-mi spui asta?
‎Ascultă...
‎Toate instrumentele...
‎tot ceea ce te-am învățat...
‎stăpânești deja.
‎Le știi pe de rost.
‎Zi-mi semnele vitale.
‎Zi-mi semnele vitale!
‎Nu mai ai nevoie de tatăl tău.
‎Știu că, orice ți se va întâmpla ‎în viață...
‎te vei descurca de minune.
‎Super!
‎Bine. Hai să-ți spun ‎cum va fi viața fără tine.
‎Mama se va adânci în muncă.
‎Va deveni rece și distantă.
‎Din ironică, Penny va deveni ‎cinică și rebelă.
‎Iar Will...
‎se va închide în sine.
‎Toată speranța ‎și lumina pe care o are în el
‎vor pieri când îi voi spune că ai murit.
‎Iar eu...
‎voi face ce fac mereu.
‎Voi încerca să păstrez familia unită, ‎căci e datoria mea.
‎E treaba mea, fiindcă îi iubesc.
‎Dar pe tine te voi urî.
‎Te voi urî pentru că ai renunțat.
‎Pentru că mi-ai luat încă un tată ‎de lângă mine.
‎Te voi urî pentru că nu m-ai iubit destul ‎ca să încerci mai mult...
‎Am nevoie de tine.
‎Voi avea mereu nevoie de tine.
‎Nu te voi urî.
‎Nu te las să mori.
‎Nu-mi da drumul.
‎Sunt aici. Chiar aici.
‎Rămâi cu mine, tată!
‎Tată, ți-am dat injecțiile.
‎Fă-ți întâi epinefrina, ‎pe urmă antibioticele.
‎Tată!
‎Opriți freza! Stop!
‎Tată, mă auzi?
‎Tată!
‎Le-am primit.
‎Scoateți-mă din puțul ăsta afurisit.
‎Porniți!
‎Încet.
‎Gata, tată.
‎Îți fac doar o perfuzie, bine?
‎Judy.
‎Bună.
‎Judy.
‎Sunt aici, tată.
‎Sunt chiar aici.
‎Bună, scumpo...
‎Pe ecranul din stânga ‎e o plantă vasculară.
‎Dacă mărim, vedem țesuturile ‎folosite la transportarea...
‎Ce scrie?
‎MORI DE CURIOZITATE
‎Scuzați!
‎Da, vă pot ajuta?
‎Am venit s-o văd pe Penny Robinson.
‎Sunteți mama ei?
‎Nu.
‎Sunt dr. Zoe Smith, psihologul navei.
‎Vreau să văd cum se acomodează Penny ‎la viața de pe ‎Resolute.
‎Ați venit la timp.
‎Copii, continuăm mâine.
‎Bună. Tu ești Vijay, nu?
‎Penny a scris în carte despre tine.
‎Ce e cu mirosul ăsta?
‎Tu miroși.
‎Sper că biletul meu din gunoi a meritat.
‎Nu știu ce tot spui.
‎Chiar dacă mori de curiozitate,
‎măcar să nu te dai de gol ‎când urmărești pe cineva.
‎Apropo de asta.
‎Penny.
‎- Ce i-ai făcut lui Radic? ‎- Penny, lasă.
‎În afara faptului că am chemat ajutoare ‎și i-am salvat viața?
‎Penny.
‎N-o să scapi.
‎Nu înțelegi. Încerc să te protejez.
‎Toți cred...
‎Ba nu, toată lumea știe...
‎că sunt un membru respectat ‎al Grupului de coloniști 24.
‎Trebuie să accepți.
‎Căci, dacă începi ‎să aduci acuzații bizare,
‎infirmate cu ușurință de către fapte...
‎- Ai inventat faptele. ‎- O să te creadă paranoică.
‎Acum sunt dr Smith.
‎Definitiv.
‎Pentru totdeauna.
‎Nu contează cum te numești. ‎Ești cine ești.
‎Știu că-ți cer mult, ‎dar nu te poți bucura pentru mine?
‎Vijay.
‎Inelul din metal din raportul tău.
‎Știam că vei aduce vorba de el.
‎Ce-ai zice să afli că nu a fost singurul?
‎Că pe planeta către care mergem ‎există unul la fel?
‎Pare la fel ca al vostru.
‎Furtuna îl lovește odată la 23 de zile.
‎Noi am ezitat să ne apropiem de el, ‎însă, în stilul Robinson caracteristic,
‎v-ați apropiat oricum de el.
‎Ai vreo idee ce sunt?
‎Am presupus că e legat de trăsnete.
‎Nu construiești o operă de artă ‎atât de mare.
‎Trebuie să aibă un scop.
‎Lingviștii noștri nu au reușit
‎să înțeleagă nimic din acele simboluri.
‎Când găsim robotul meu acolo jos...
‎îl putem întreba.
‎Să sperăm că ne va plăcea răspunsul.
‎Subtitrarea: George Georgescu